New Mexico-territoriet, 1882
Jeg må nok ta med meg to av dine gutter.
Du er utenfor ditt område, marshal, Og trenger deg inn på mitt område.
De drepte mannen fra Chicago og voldtok og drepte kona. De blir med.
Nei. Jeg kan ikke unnvære dem.
De to på enden. Ta dem.
Gjør som jeg sier.
Som min far gikk jeg på West Point og ble en god soldat.
Men soldatlivet lot en ikke utvikle sjelen.
Så etter borgerkrigen og kampene mot indianerne-
- forlot jeg Hæren for å se hvor langt jeg kunne utvikle den.
Jeg traff Virgin Cole da jeg hjalp ham i et oppgjør-
- med noen fulle pelsjegere.
Virgil spurte meg om jeg ville bli partneren hans i fredsstyrken.
Derfor rir jeg nå ved hans side, og derfor har jeg ennå hagla.
Vi har bevart freden sammen i omtrent tolv år.
Da vi så byen Appaloosa,-
- forutså jeg at vi ville gjøre det i overskuelig framtid.
Men livet kan gjøre det forut- sigbare til noe som aldri skjer.
Så livet blir uforutsigbart.
De er her!
Morn.
Jack Bell red til Braggs sted-
- for å pågripe ekteparet Postons mordere.
Men Bell og assistentene hans forsvant bare.
Jeg kjente Jack Bell. Han var en bra kar.
Hvilken bakgrunn har denne Bragg?
Han sier han jobbet på tollkontoret for Chester Arthur i New York.
- USAs president Chester Arthur? - Bragg påstår det.
- Hva gjør han her? - Han vil ha kobberområdene.
- La Abner snakke. - Han snakker jo.
Gruvene ble lagt ned i 75 på grunn av apasjene.
Vi fikk en avtale med et selskap i Chicago om å starte driften igjen.
- Så kom det morderiske svinet... - Phil!
Investorene trakk seg etter mordene.
Bragg og hans menn skremmer oss.
De tar varer fra butikken min uten å betale.
Trakasserer kvinner. Tar hester fra leiestallen.
De spiser og drikker helt gratis!
De lever av oss som coyoter av et bøffelkadaver.
Alle kjøttetere liker døde bøfler.
Mr. Cole, mr. Hitch.
Vi vil ha tilbake byen vår og betaler prisen deres.
Hva sier du, Everett?
- Det er jo jobben vår. - Ja, er det ikke?
Så da gjør dere det?
Ja visst.
Byen må kneppes bedre igjen enn et nonnekorsett, så vi trenger lover.
- Vi har lover. - Vi trenger flere.
Mange lover som gjør alt lovlig.
Ja da. Virker de rimelige, skriver vi dem inn i forskriftene.
- Nei. - Hva mener du?
Dette går i praksis ut på at mr. Coles ord er loven.
- Det betyr jo at dere styrer byen! - Sånn kan vi ikke ha det.
Dere ber oss jo om å gi dere byen vår.
Den blir enten vår eller Braggs.
- Mr. Raines! - Ikke nå, Tilda.
Bråk i baren! Mr. Braggs menn.
- Herregud... - Det er fire. Og de har våpen!
Det er plass til signaturene deres nederst.
Gi meg den, for guds skyld!
Skriv under, Abner. Så de kan gjøre det de kom hit for.
Knepp igjen!
- Hvem faen er du? - Virgil Cole.
Virgil Cole? Det var som fanken.
Virgin Cole vil at vi skal kneppe igjen gylfen.
Kom litt nærmere, så pisser jeg i lomma di.
Jeg er byens nye marshal. Få den bort, eller mist den.
De har en ny marshal, Bronc.
Gjem de små dingsene, så dere ikke skremmer hestene på vei til fengslet.
Vi skal ingen steder, Cole.
Hvis bare én av dere trekker våpenet, dreper jeg dere begge.
Pisspreik.
Jeg skyter ikke, mister. Jeg skyter ikke.
Gi meg revolveren din.
Jeg advarte dem.
- Marshal. - God morgen, mr. Olsen.
Bragg og mennene hans så etter deg i arresten.
- Men jeg er ikke i arresten. - Ja, jeg ser det.
Vi har bedre utsikt til alt herfra. Ikke sant, Everett?
Hva skal vi gjøre?
- Med hva da? - Med Bragg og hans menn.
- Ikke gjør noe, Phil. - Herregud...
- Jeg heter Randall Bragg. - Virgil Cole.
Jeg vet hvem du er.
- Vi må snakke sammen. - Jeg vil bare vite...
...hva som skjedde med Jack Bell. - Det kan jeg ikke hjelpe deg med.
- Jeg ser at han har ei hagle. - Av kaliber åtte.
En god idé å spre dere ut sånn.
Ja, det er det.
- Drikker du? - Ikke så mye.
- Og herr Kaliber 8 der borte? - Mr. Everett Hitch.
- Drikker du, Everett? - Ikke så mye.
- Vrient å like en som ikke drikker. - Men ikke umulig.
Vi får se.
- Du skjøt tre av mine menn. - Jeg skjøt bare to.
- Mr. Hitch skjøt den tredje. - Poenget er...
...at jeg ikke kan godta at dere skyter mine menn.
Derfor må vi inngå en avtale.
Byens forskrifter henger på døra til denne saloonen.
Hvis dine gutter følger dem, blir alt muy bueno.
- Og hvis de ikke gjør det? - Da pågriper jeg dem.
- Og om de ikke vil? - Da skyter jeg dem.
Eller mr. Hitch gjør det. Sånn er loven.
- Din lov. - Det er det samme.
Du er kanskje ikke flink nok.
- Du er kanskje ikke raskere enn meg. - Så langt har jeg vært rask nok.
Vel...
Kanskje det ikke passer så bra akkurat nå.
Men det betyr ikke at det aldri vil gjøre det.
Jeg ser at dere er bevæpnet.
Dere har ikke rukket å lese ved- tektene, men våpen er forbudt her.
Neste gang må jeg ta dem fra dere. Og dere må sone litt.
Du er en interessant mann, mr. Cole.
Mr. Cole har drevet på lenge, mr. Olsen.
Ja vel... Takk.
- Adjø. - Adjø, mr. Olsen.
Takk. Det er bra.
Kaffe og en bolle, takk.
Ikke selge.
- Det står jo på menyen. - Med frokost!
- Server damen en bolle. - Menyen!
Server damen en bolle.
Én gang.
- Takk skal du ha. - Ingen årsak.
Er du sheriffen her?
Bymarshalen. Virgil Cole.
Dette er assistenten min, Everett Hitch.
- Frue. - God dag.
Takk.
- Takk, Chin. - Vær så god.
Unnskyld. Kan noen av dere si hvor jeg finner et rent og billig hotell?
- Vi har bare ett. - Er det dyrt?
Dyrere enn det burde vært. Det er jo det eneste.
- Jeg har bare én dollar. - Har du et navn?
Mrs. French. Allison French.
Takk.
- Har du en ektemann, mrs. French? - Han døde.
Jeg er lei for det.
- Arbeider du? - Jeg spiller orgel og piano.
Er du ikke hore?
- Ikke vær grov! - Du trenger ikke bruse med fjærene.
- Ugifte kvinner er som regel horer. - Ikke jeg.
Hun er hissig av seg.
- Får jeg bo der for én dollar? - Så lenge du vil.
- Hvorfor det? - Kanskje du blir pianisten deres.
- Tror du ikke det? - Jo da.
Når du er ferdig med frokosten, følger Everett deg til hotellet.
- Med glede. - Mange takk, mr. Cole.
- For at du var så vennlig. - Ingen årsak.
- Jeg håper at vi ses igjen. - Det ville være hyggelig, mr. Cole.
Du var borte en stund.
Hun stilte mange spørsmål om deg, Virgil.
På en måte som om hun likte meg?
Hun spurte om du var gift. Jeg sa at jeg ikke visste det.
Ser du noen kone her? Hvorfor sa du da at du ikke visste det?
Du kan ha ei kone i Silver City, i Nogales eller Bisbee.
Hadde jeg hatt ei kone i Bisbee, ville du da visst det!
Allie sier at hun skal spørre deg. Så du bør nok ha et svar klar.
En apasjekvinne bodde hos meg en stund, men vi ble aldri gift.
Hun er nok mer interessert i om du er gift nå.
Nei, ikke fanken!
Da blir hun glad.
Allie?
Ja, Allie. Hun vil bli kalt Allie.
Hva tror du?
Jeg tror at mrs. French... Allie... kan bli min eksklusive interesse.
Jeg mener om mennene på åsen.
Jeg tror vi to får ri opp dit og se hva de gjør.
- Får jeg drikke opp kaffen først? - Det får du så absolutt.
Hei, gutter.
- Byen strekker seg ikke så langt. - Det har du nok rett i.
Jeg tror den slutter ved foten av den åsen.
- Her er du bare en vanlig cowboy. - Stemmer det?
Du er ingen vanlig cowboy, uansett hvor du er.
- Jeg er enig med deg. - Her oppe har dere ingen jurdiksjon.
"Jurdiksjon"?
- Han mener nok "jurisdiksjon". - Ja, og han har jaggu rett.
- Hvorfor rir du så rundt her oppe? - Vi bare holder øye med tingene.
For hvem da?
- Du slo ut tennene mine! - Colt lager faktisk tunge revolvere.
Hvem speider dere for?
Bragg.
- Prøver han å skremme oss? - Tipper det.
Hva heter du? Dean, du kan si til mr. Bragg at vi ikke er spesielt redde.
- Han vil ikke like at du slo meg. - Du likte det nok heller ikke, Dean.
- Det kan du banne på. - Du og mr. Bragg kan veder...
- Hva heter det? - "Vederkvege".
Du og mr. Bragg kan vederkvege hverandre.
Drittsekk.
Det er vanskelig å tro at Jack Bell lot seg drepe.
Hva tror du skjedde mellom ham og Bragg?
- For selvsikker? - Jeg antar det.
Han trodde nok at Bragg hadde en slags respekt for loven.
Man må ikke bare kunne skyte. Man må se på hvordan de tenker.
Det er en grunn til at du er her, og Jack Bell ikke er det.
Det kan være én grunn. Du er det andre.
- Veldig fint pianospill. - Takk.
Takk. Det holder. Det holder, det holder!
Takk skal du ha.
- Skål for musikken. - For musikken!
- Så si meg, mr. Cole... - Kall meg Virgil.
Hvor lenge har du levd av å drepe folk?
Jeg lever ikke av å drepe folk. Jeg håndhever loven.
Iblant blir drap en bivirkning av det.
Hvilket ord er jeg egentlig ute etter?
- Biprodukt. - Drapene blir et biprodukt.
- Har du aldri drept pga. Noe annet? - Aldri.
- Snakker han sant? - Virgil snakker alltid sant.
- Ingen snakker alltid sant. - Hvorfor ikke?
De... de gjør bare ikke det, Virgil.
Sannheten er den enkleste. Vær ærlig mot en mann.
Og mot en kvinne?
- En kvinne? - Akkurat.
Allie, jeg husker ikke at jeg... noen gang har sagt noe til en kvinne.
Virgil Cole?
Skal jeg tro på at du aldri har hatt en kvinne?
Det er ikke noe jeg bør snakke med deg om.
- Har du det? - Selvsagt.
Fortalte du dem aldri noe?
Vi gjorde vel bare det vi var der for å gjøre.
Og det var hva da?
Nå snakker vi ikke mer om dette.
Virgil!
- Jeg spøkte bare. - Jeg likte det ikke.
Fanden ta deg! To til, Wallis.
Hvor gjør du av alt sammen, lille svin? Du er jo ikke full!
- Jeg kan drikke deg under bordet. - Si fra når du vil, Wallis.
Fanken også! Fanken!
- Hold kjeft. Forsvinn herfra! - Vi gjør jo ikke noe.
Nei, Virgil! Slipp!
Slutt!
Virgil!
Du kan slippe meg.
- Mr. Hitch? Får jeg snakke med deg? - Ja visst.
Det gjelder den kusken mr. Cole...
Kusken han mishandlet, var... han er ansatt av byen.
Det bør du nok snakke med Virgil om.
Jeg tenkte at du kanskje ville være mer medgjørlig.
Marshalene våre kan ikke slå folk halvt i hjel uten grunn.
Jeg ga Tub en flaske whisky fra Virgil.
- Det burde han kanskje gjort selv. - Virgil gjør ikke sånt.
- Det han gjorde, var sprøtt! - Kaller du Virgil sprø?
Ja! Nei... vel...
En som lever av våpenet, må være sprø.
- Du er ikke sprø. - Kanskje. Det vet man aldri.
Men jeg er ikke Virgil Cole.
Det gir ham ikke rett til å banke opp uskyldige.
Men hvis de tilfeldigvis får bank, skyldes det hva han er.
Og du ansatte ham for å være Virgil Cole.
Jeg er ikke sikker på at jeg forstår deg.
Nei.
Det tviler jeg også på at du gjør.
Adjø.
God morgen, Abner.
- God morgen, Everett. - God morgen, Virgil.
- God morgen, Tilda. - God morgen, mr. Cole.
Takk.
- Er alt i orden mellom deg og Allie? - Hun er en herlig kvinne.
- Og alt er herlig mellom oss. - Det var hyggelig å høre.
- God morgen, Everett. - God morgen.
Takk.
- Gjett hva, Everett. - Hva da?
Du vet det huset som bygges i østre ende av South Street?
Mr. Olsen fikk bygd det til datteren og hennes mann, men de skal flytte.
Derfor vil han selge det.
Til Virgil og meg.
Det blir det fineste huset i byen, med salong og hvitt stakittgjerde.
Og en stor veranda, så vi kan se hvem som kommer på besøk.
Det var ikke verst.
Jeg... jeg er ikke bevæpnet.
Jeg heter Whitfield, og jeg jobber på Braggs ranch.
Allie. Vi må snakke med denne karen i enerom.
Selvsagt.
Jeg må uansett øve på pianoet.
Jeg var på åsen da du red opp dit og slo til Dean.
Jeg tok jobben fordi Bragg sa at han trengte kvegdrivere.
Hva vil du ha sagt?
Jeg var der da marshal Bill og assistentene hans ble drept.
- Hvem var det som skjøt dem? - Det var Bragg.
- Så du Randall Bragg skyte Bell? - Og de to assistentene hans.
Han skjøt dem som om de var klapperslanger.
Jeg vil ikke være med på å drepe folk.
Kan du vitne om det?
Ja... ja, sir.
Mens Bragg ser på deg?
Vi vil ikke skyte mange menn, trekke Bragg for retten, og så svikter du.
Jeg skal si hva jeg så.
- Gir du meg ditt ord på det? - Ja.
Du er pågrepet for drapet på Jack Bell. Ikke én lyd!
- Du kan ikke gjøre dette, Cole. - Men jeg gjør det.
De har Bragg!
Sikt på ham med den.
Hvis du prøver deg på noe, er du død.
- Hva skal vi gjøre? - Si at de skal senke våpnene.
Ikke skyt, Vince. Senk våpnene!
Senk våpnene.
- Følger de etter, mister du kjeven. - Vince!
- Ja, mr. Bragg. - Ikke følg etter! Bli der!
Ja, sir.
- Det er mr. Bragg. - Det stemmer.
De har ham under kontroll.
- Dommeren kommer om 2,5 uke. - Det er bortkastet tid.
Dere har ingen beviser.
Du er død.
- Det var ikke pent sagt. - Du er død.
- Du henger meg aldri, Cole! - "Aldri" er lang tid, mr. Bragg.
Jeg skal se til Allie. Blir det bråk, avfyrer du noen salver.
Hvis du da ikke rir i hard galopp.
Everett. Vi har kjent hverandre lenge.
Men jeg liker ikke den slags for... for...
- Forkleinende? - Kommentarer. Særlig ikke om Allie.
Nei, det bør du heller ikke gjøre.
- Jeg ber om unnskyldning. - Du mente det ikke vondt.
Jeg godtar unnskyldningen.
Jeg vet at du er redd, gutt.
Holder du ord og vitner, lover jeg at jeg skal føre deg trygt bort.
- Takk, sir. - Ingen årsak.
Allie tygger på meg som en valp.
Hun sier at jeg bare sitter og passer på fangen vår. -
- og at jeg ikke har vist deg huset ennå.
- Jeg ville se det når det var ferdig. - Gå dit nå.
Ro henne litt ned.
Si til henne at du liker det.
- Hva har du der? - Hun ba meg velge ut gardiner.
Jeg ante ikke hva jeg skulle si.
Øker vinden, blåser huset ned. Da slipper du å bry deg.
Det blir stående. Snekkeren min bygde båter før.
Vær så snill, gå ned dit.
Hun planlegger møblene.
Ta med deg disse. Si at hun kan velge dem hun liker best.
Jeg har litt sansen for den der. Men se. Den er jo gjennomsiktig.
Er de ikke litt små til å være gardiner?
Kom deg ned dit.
- Everett? - God dag, Allie.
- Jeg må se fæl ut. - Du er vakker, som alltid.
Du er altfor snill, Everett.
Virgil sa at du burde velge gardinene.
Han klarte ikke å bestemme seg.
- Husbyggingen går fort. - Hvis Virgil noen gang flytter inn.
- Det gjør han nok. - Han bryr seg ikke om huset.
Han bryr seg ikke om meg heller.
Han bare sitter i fengselet sitt med rifla si. Og er marshal.
Han har jo ventet på dommeren i det siste.
Ja, men det er en jobb. Ikke livet hans.
Det vil bli så elegant.
Kom og se.
Dette er salongen. Her kan vi se alle som kommer på besøk.
Kom og se!
Der har vi soverommet. Og her blir kjøkkenet.
- Du vil vel besøke oss ofte? - Hver gang jeg blir invitert.
- Jeg kan lage mat, skal du vite. - Jeg hadde aldri trodd noe annet.
Syns du at jeg er pen?
Ja visst.
Allie. Du er sammen med Virgil. Det er jeg også.
Virgil er ikke her.
Vi er ikke sammen.
Vi er hans.
Slipp meg.
- Forstår du det? - Slipp.
- Allie? - Slipp!
Gå nå.
- Vi skal hente mr. Bragg. - Det går ikke.
Ta med deg hagla inn, og skyt mr. Bragg så fort noe skjer.
- Vi vil ta ham med. - Da dør han.
Du kan ikke måle deg med oss 20.
Dere har hørt det før. Gjør noen noe ugjendrivelig...
- Tror du at vi bare vil ri bort? - Nei.
- Vi dreper deg og Hitch. - Dere vil forsøke.
- Vil du dø for å stoppe oss? - Ja visst.
- Er du også klar til å dø, Hitch?! - I vårt yrke frykter vi ikke døden.
Han har overbevist dem. De diskuterer.
- Og du, da? - Jeg?
- Er du redd for å dø? - Nei.
Bra. For du vil dø først.
Og så dør den gutten med det røde halstørkleet.
Ri hjem nå, Vince. Ri hjem.
Ellers vil for mange dø.
Forsvinn nå. Forsvinn!
- Forsvinn herfra! - Vi kommer tilbake.
- Gikk det bra? - Ja. Det er i orden, Allie.
Kom, så går vi inn.
Hva gjorde du?
- Bryr du deg om det? - Hva gjorde du?
Jeg stakk av.
- Sa du noe til mr. Cole? - Nei.
- Skal du si noe? - Nei.
Virgil tåler ikke å høre sånt.
Og får han vite det, vet jeg hvem som ikke kunne holde tett.
Det har vært ganger der du ikke ville at jeg skulle holde munnen lukket.
Hva om hun sier at det var du som prøvde deg?
- Hvorfor skulle hun gjøre det? - Hun vil si det til ham en gang.
- God morgen, Tilda. - God morgen, mr. Hitch.
Jeg kom til å se bøkene dine, marshal.
Hvorfor er du så fengslet av Emerson?
Han er ingen stilist. Men han får fram poenget.
Men en legmann blir sikkert litt konfundert-
- av hans tåkeleggende vokabular. Ikke sant?
Vi behandler deg pent. Snakk når vi snakker til deg. Hold kjeft ellers.
- Jeg snakker når jeg vil. - Da kan vi banke deg opp når vi vil.
Sheriff Clyde Stringer og visesheriff Tewskbury. Virgin Cole?
Jeg har ventet på deg.
Dette er Everett Hitch.
Vi kom med toget fra Yaqui sammen med dommer Callison.
Denne karen er vitnet vårt. Joe Whitfield.
- Skal du vitne? - Ja, sir.
- Hvis han ikke dør av skrekk først. - Vi har holdt ham av... avs...
- Hva heter det? - Avsondret.
For å beskytte ham.
- Vi hjelper deg gjerne om det trengs. - Det kan bli aktuelt.
God morgen.
- Skal du ta en liten kjøretur? - Ja, vi skal ut og promenere litt.
Her er godsakene deres.
Kan du styre denne kjerra?
- Kjenner du dem? - Brødrene Shelton.
- Lovmenn? - Våpenmenn.
- Er de flinke? - Utmerkede.
- Like flinke som oss to? - Jeg tviler ikke på det.
De ser ikke ut til å være bevæpnet.
- Det er lenge siden sist, Virgil. - Ring.
- Husker du broren min? - Mackie.
Får jeg spandere en drink?
Driver du fortsatt på med det der? Det gjør ikke vi.
Min assistent Everett Hitch.
- Skyter du like godt som Virgil? - Ingen jeg har sett, gjør det.
- Men du kan være like god. - Jeg vil ikke diskutere det.
- Hva gjør du og Mackie i byen? - Et sted må man jo være.
Du har en stor rettssak på gang. Kanskje vi vil se på den.
- Jeg liker en god rettssak. - God morgen.
- Dette er mrs. French. - God dag.
Takk.
Dere har vært i byene mine før.
Så dere kan reglene.
Det er en stund siden sist.
Jeg trodde Virgil likte horer og indianerkvinner.
- Hun er ingen av delene. - Det var som fanken.
Hva skjedde så?
- Mr. Bragg skjøt assistenten. - Din fordømte løgnhals!
Ett slikt utbrudd til. -
- så får sheriff Stringer sørge for at du blir holdt stille med alle midler.
Unnskyld meg, men min klients liv står på spill.
Hans liv står ikke på spill ennå, advokat.
Han får sin sjanse til å snakke. Sett deg ned.
Fortsett, gutt.
Så skjøt mr. Bragg marshal Bell og den andre assistenten hans.
- Så du det med dine egne øyne? - Ja, sir.
Takk, Whitfield. Nå kan du kryssforhøre vitnet.
Sverger du på å si sannheten og intet annet?
Hva har du på hjertet, mr. Sullivan?
Jack Bell og hans assistenter kom aldri til mr. Braggs ranch.
Alle har sagt det samme.
Har noen noe annet å si enn at Jack Bell aldri kom dit?
Noe annet enn "jeg aner ikke hva Whitfield snakker om"?
Du kan gå ned.
Ingen vits til å kaste bort tiden på å høre det samme om igjen.
- Mr. Bragg har rett til å vitne selv. - Selvsagt. Et øyeblikk.
Mr. Whitfield?
- Eier du en hest? - Ja, sir.
Mens biene er opptatt. -
- er det best at du rir din vei. Uten å se deg tilbake.
Nå!
La ham sverge eden, mr. Wallis.
Legg hånden på Bibelen.
Sverger du på å si sannheten og intet annet enn sannheten?
- Herr dommer. Jeg føler en viss... - Sett deg, mr. Bragg.
Jeg føler en viss motvilje, fordi jeg er en nykomling.
Nei. Jeg drepte ikke Jack Bell.
Jack var min venn. Hvorfor skulle jeg drepe ham?
Mr. Whitfield er bare en redd gutt-
- som lot seg overtale til å lyve.
Han lot seg overtale av marshal Cole.
Appaloosas borgere har latt mr. Cole ta over byen deres.
Men det er ikke rettferdighet i denne nye nasjonen vår-
- å la ham berøve meg min frihet-
- og minst av alt mitt liv.
Veltalende, mr. Bragg.
Men ikke overbevisende.
Jeg finner deg skyldig i anklagene.
Og dømmer deg til å bli hengt i fengslet i Yaqui. Retten er hevet.
Everett.
"Det jeg må gjøre, er alt som bekymrer meg."
"Lkke hva folk syns."
"Denne regel er like besværlig"-
- "i det virkelige og det intellektuelle livet." Besværlig?
Dere får brød og skinke i Chester.
- Og hvor langt er det til Chester? - 45 minutter.
Når vi kommer til åsen, bremser toget ned.
Åsen er ikke stor, men lang.
Vi tar en titt utenfor.
Du forstår hvordan dette blir.
Gjør noen noe, blir hun skutt.
Eller så brekker hun nakken og blir slept gjennom buskene.
Ta av Bragg lenkene og før ham ut, ellers blir hun drept.
Jeg har deg i siktet. Hva som enn skjer med henne, så dør du.
Hva sier du, Virgil? Tror du at jeg blir redd og ombestemmer meg?
- Legg fra dere riflene. - Dessverre, Cole...
Legg dem fra dere! Du også, Everett.
Charlie!
Vi gir dere Bragg. Gi oss kvinnen!
Jeg er ikke så dum. Gi oss Bragg, så beholder vi henne.
Når toget er ute av syne, slipper vi henne fri.
- Gi ham Bragg. - Hent ham, Charlie.
Gi meg ei rifle!
- Jeg skyter svinet! - Det er ikke med i avtalen.
- Gi meg et våpen! - Du skylder meg penger.
Du får ingen våpen før du har betalt meg.
Fortsett videre!
- Du får aldri hengt meg, sa jeg. - "Aldri" er ikke kommet ennå.
La ham være, sheriff.
Vi har jo ingen hester. Vi kan ikke jage ham til fots.
Vi henter noen i Appaloosa.
Da er det best at Cole setter seg på toget.
Han kommer ikke.
Kommer han ikke?
Nei, han kommer ikke.
Vi har ingen hester, Virgil.
Jeg tar toget og henter dem.
Legg igjen et tegn hvis du forlater elveleiet.
Det var ikke verst.
- Virgil. - Everett.
- Tok du med deg kaffe? - Det gjorde jeg.
Er alt i orden med deg?
I orden?
Hvordan føles det? Med Allie og alt?
Everett...
Vi har vært sammen en stund nå. Jeg vet ikke nøyaktig hvor lenge.
Det er ingen jeg heller vil jobbe med.
Du kan måle deg med alle, unntatt kanskje Shelton-gutta og meg.
Grunnen til at du ikke er like flink som dem og meg. -
- har ikke noe med fart eller hell å gjøre.
Grunnen til at vi er bedre, er at du har følelser.
Alle har følelser, Virgil.
Følelser gjør at man blir drept.
Du har vel følelser for Allie?
Jeg brydde meg om Allie i byen. Og jeg bryr meg når hun er min igjen.
Men akkurat nå er det noe som er på flukt, og vi prøver å fange det.
Der er de.
Jeg ser dem.
- Ja da, det er Allie. - Se nordover, Virg. Oppe på sletten.
Chiricahuaer, tror jeg. De har nok rømt fra San Carlos-reservatet.
- De har visst stjålet noen hester. - De ser ganske tøffe ut.
- De vil bli et problem. - Ja, jeg går ut fra det.
Kan du se Allie noe sted?
Ja, det kan jeg.
Hva er det?
Gi meg den der.
Der er Bragg.
- De er omtrent ti. - Begynner vi å skyte, sprer de seg.
De drar ikke langt. Det er mye de vil ha tak i her.
Ring!
Skyt pakkhesten.
Flytt dere!
Og hvor har dere tenkt dere? Still dere bak treet.
Du også, Allie.
Everett. Få veskene av den hesten.
- Jeg visste at du ville komme etter. - Jaså?
- Hvor har dere tenkt dere? - Rio Seco, to dagers ritt herfra.
Vi har en felles fiende. Det er dumt å skyte hverandre.
Problemene kan vi løse når vi er i Rio Seco.
- Gir du meg ditt ord på det? - Det gjør jeg.
- Mackie? - Jeg gir deg mitt ord, Cole.
Gi dem riflene deres, Everett.
Har du noen klær der, Mackie? Så Allie kan dekke seg til?
De har sett så godt som alt du har, Allie. Ingen vits i å skjule det nå.
Vi slår oss ned her og holder vakt. Mackie. Du går opp i åssiden.
Så fort Ring får på seg støvlene, ser dere lenger bort.
Hyggelig å se deg igjen, mr. Bragg.
Hvordan vet vi at de er der ennå, Virgil?
De er der, Allie.
Hva fanken driver de drittsekkene med?
- Hva tror du de vil gjøre? - Det skal jeg si deg.
De venter til maten vår er slutt. Og vi er ferdige av varmen.
Så snart de kjenner lukten av en hest, som du har drept av sult...
Jeg rir opp dit og tar en titt.
Hvor fanken skal du med hesten min?!
- Bragg skylder meg penger. - Han er min fange.
Og han forblir min fange.
Du tar dette personlig, Virgil.
Vi gjør opp når vi kommer til Rio Seco.
Everett. Kom, så avløser vi Mackie.
Virgil?
Ja, Allie?
- Får jeg komme og sitte hos dere? - Kom igjen.
Beklager, Virgil.
Bli her, Everett.
Beklager.
Jeg var så ensom, og Bragg...
Ring og broren hans beskyttet meg.
- Knullet du Mackie også? - Nei.
Det var Ring som var lederen.
Jeg gjorde bare det jeg måtte gjøre.
Everett? Hvis Ring dreper meg, tror du at hun da velger ham?
Jeg tror at Allie... trenger en mann.
Du er et svin.
Ikke hør på ham. Han prøvde å klå på meg.
Nei, Virgil. Det gjorde jeg ikke.
Nei, Allie. Everett gjorde ikke det.
- Tror du mer på ham enn på meg? - Det stemmer.
Virgil Cole, marshal i Appaloosa. Min assistent Everett Hitch.
Her er Shelton-gutta. Og fangen min. -
- dømt til å bli hengt for drap på en marshal.
Jeg må avsondre ham mens jeg ordner opp i noen ting.
Selvsagt, marshal.
Takk for det.
Du kan stikke av med Bragg.
Vi har kjent hverandre lenge, Ring.
- Om to timer. - I innhegningen.
Jeg kommer.
Kom, Allie.
Det var vrient ikke å besvare kysset, med leppene hennes mot mine.
Men jeg holdt henne unna.
Jeg sa at vi ikke var sammen. Men at vi begge var sammen med deg.
Det ville hun ikke høre på. Hun ble ganske sint.
Jeg har aldri truffet en sånn kvinne før.
Jeg har mest hatt horer og den indianerkvinnen.
Hun snakker pent. Kler seg elegant.
Hun ser bra ut.
Hun spiller piano, lager god mat og hun er veldig renslig av seg.
Hun tygger maten fint.
Men hun ser ut til å knulle alt som ikke er kastrert.
- Jeg vet ikke helt om det stemmer. - Hva vet du, da?
Hun vil nok være hos lederhingsten.
- Det fins bare én i en flokk. - Én av gangen.
- Så når jeg er der, elsker hun meg? - Det tror jeg.
- Ellers elsker hun deg? - Det er neppe kjærlighet.
- I mangel på oss elsker hun Ring? - Det er nok heller ikke kjærlighet.
- Elsker hun meg? - Hva tror du?
- Jeg tror det. - Du burde jo vite det.
Visste du at hun tar et bad hver kveld før hun legger seg?
- Jeg liker å være nær henne. - Det er ikke noe galt med det.
- Jeg må bare glemme det med Ring. - Det kan skje igjen.
Men ikke med Ring.
Det er meg.
Kom inn, Allie.
- Det var det eneste de fant. - Du er flott, Allie.
Det er sant.
Er ikke noen av dere redde?
- Redde? - For å bli drept.
Jeg vet ikke helt, Allie.
Jeg tenker vel ikke så mye på det.
Jeg er iallfall redd.
Men jeg er jo alltid redd.
For hva da?
- For alt. - Som hva da?
For å bli alene.
For å få feil mann. Ikke ha penger.
Eller et sted å bo.
Jeg tar meg av deg.
- Hvor lenge da? - Så lenge som du trenger det.
Det har gått bra med oss, Virgil.
Det har bare vært en jobb. Ikke noe personlig.
Vi møter vel Ring pga. Bragg?
En lovmann kan ikke la noen ta fangen hans.
Cole!
Som du sa, har vi kjent hverandre veldig lenge.
Du begikk en feil da du sperret inne fangen din i min fetters arrest!
Jeg tar Ring. Du tar Mackie.
Ja, sir.
Virgil!
Virgil... Virgil...
Venstre kne er knust.
- Det gikk jo fort. - Alle kunne skyte.
Virgil!
- Virgil... - Allie.
Og du skal vite at jeg er flau over at du så meg... Du vet.
- Naken? - Du så meg uten klær.
- Det var en uforlignelig glede. - Everett!
Det var du som begynte å snakke om det.
Jeg er bare så glad for at dere ikke sviktet meg.
Vårt jobb er å finne rømlinger og redde unge damer i nød.
Prøv å late som om dere gjorde det enhver lovmann ville gjort.
Hjertet mitt sier sannheten.
At du gjorde det for min skyld.
Det var det jeg prøvde å si.
Allie har deg i reserve.
- I reserve for hva da? - Du er ikke dum.
Hvis Virgil dør, er du det som erstatter ham.
- Nei. - Derfor er hun så snill mot deg.
Tror du ikke at hun elsker Virgil?
Her ute er kjærlighet vanskelig for en kvinne.
Det er menn som tenker mest på den.
Jeg vet ikke hva hun føler. Det gjør nok ikke hun heller.
Men han er sjefen nå. Og hun blir der til han ikke er det lenger.
Hei, Everett. Hei, Virgil.
Hva kan vi hjelpe dere med?
Det har skjedd en merkelig og underlig hendelse.
- Hendelse? - Dette telegrammet kom nettopp.
Fra dommer Callison.
"Fikk beskjed fra Justisdepartementet."
"R. Bragg er benådet fra dommen for drap i Yaqui fylke"-
- "av president Chester A. Arthur."
Braggs påstander om forholdet til presidenten var ikke bare praleri.
Skryt.
Takk, mine herrer.
Måtte du gjøre det sånn? Du slengte det i ansiktet på ham!
- Takk, Tilda. - Mr. Cole.
- Jeg vet hva du vil be om. - Vi bytter.
- Vil du ha mitt kyllinglår også? - Nei, ett holder.
Jeg visste det!
Herregud...
Mrs. French. Marshal. Assistent.
- La oss glemme og tilgi. - Jeg vet ikke hvordan du klarte det.
Men hva meg angår, så drepte du Jack Bell.
Nå står du her, mens jeg spiser, og later som du er uskyldig.
Det er jo synd at du syns det.
Mrs. French. Everett.
Hvorfor kom han tilbake hit, tror du?
Stolthet.
Stolthet er en merkelig ting, Allie.
Everett.
- Gikk turen bra? - Callison kan ikke gjøre noe.
Braggs advokat sa vi ikke har et lik, og at forklaringen er andrehånds.
Presidenten benådet ham før kjennelsen kom.
Han hersker over territoriene, så en benådning er som loven.
- Hvordan går det med Allie? - Hun har det bra.
Jeg trodde alltid at menn som oss valgte våpenarbeid fordi vi kan det.
Fordi vi gjør det bedre enn de fleste.
Det er bedre enn å merke kyr og grave kobber.
Og å være soldat.
Gjør man det som marshal, får man lønn. Og det fins regler for alt.
Det har du rett i.
Jeg har aldri tatt den juridiske delen av det så alvorlig.
Det var bare en måte for å lette på samvittigheten.
Jeg tar det på alvor. Hva fanken er jeg hvis jeg ikke gjør det?
- Får jeg spandere en drink, Everett? - Jeg har en.
Samme igjen, Fat. Og et pent, lite glass sherry.
- Hvor har du partneren din? - Han nekter å gå hit.
Det er greit. Helt greit.
- En sigar? - Jeg røyker ikke.
Jeg forstår hvorfor dere gutter har vanskelig for å tilgi meg.
Men du skal vite at jeg ikke er den samme mannen som før.
Jeg håpet at vi kunne samarbeide så snart dere ser at det er sant.
- Skal du være en forvandlet mann? - Ja, det stemmer!
Formannskapet liker utviklingen i byen.
Hvis ikke dere gutter begynner å samarbeide...
...står dere kanskje snart der uten jobb.
Hvordan går det for deg? Taper du?
Ikke spill bort hotellet på én kveld.
Vær så god, Allie. Noe å varme deg på.
Du sitter så ensom her i hjørnet. Støpt inn i den kjolen.
Har du sett en sånn før? Olsen sier at Bragg kjøpte den i England.
Den kalles herefordshire.
Sånne ungstuter smaker veldig godt.
Forleden dag fikk jeg høre at Bragg hadde en stor sølvåre i Nevada.
Andre sier at Bragg og gjengen hans ranet et tog i Mexico, fullt av gull.
Men det er vel det samme hvor han fikk alle pengene fra.
Noe må det være mulig å gjøre.
Meg får de ikke skremt bort.
Bragg har Olsen og gjengen hans i lomma.
Vi kan få sparken.
Jeg og Allie har et hus her.
Jeg drar ikke min vei.
Hva skal du bli her som?
Vi er ikke kommet så langt ennå.
Det ville kanskje være lurt å dra videre.
Har du snakket med Allie? Vil hun ikke heller dra?
Jeg har en del ting på hjertet, Virgil.
- Jeg kan ikke forsørge meg her. - Jeg vet det.
- Det er noe annet jeg må si. - At hun kanskje forlater meg?
Ja.
- Du så det med Ring Shelton. - Jeg forlater ikke henne.
Greit.
Jeg skjøt en mann i Tres Piedras for mange år siden.
Det er den eneste gangen jeg har drept noen ulovlig.
Jeg vil dra min vei.
Gi dette til Bragg når han spør etter det. Bare gjør det.
- Så mange noter. - Ja.
Everett!
- Hva i helsike er det du gjør? - Du er en løgnaktig, feig drittsekk.
Hva skal dette forestille?
- Hva er dette? - Jeg venter ute på gata.
Du er assistent. Du kan ikke utfordre meg til duell.
Wallis har en revolver. Kommer du ikke, går jeg inn og dreper deg.
Tror du at du er rask nok uten din venn Cole?!
Everett!
- Ikke si noe, Virgil. - Vent nå litt. Hva handler dette om?
Har jeg noen gang bedt deg om noe? Nå gjør jeg det.
Ikke bland deg inn.
For én gangs skyld. Gjør meg den tjenesten.
Jeg ville redde Virgils karriere-
- og gi ham en sjanse med Allie.
Jeg forutså i det minste det i overskuelig framtid.
Når det gjelder det uforutsigbare, så venter det på meg der ute.
Jeg siktet mot solnedgangen og red vestover i avslappet takt.
Det var et langt ritt, og jeg hadde ingen grunn til å forhaste meg.